Sceneskræk
- Noget spor af politiet? - Nej. Jeg tror, vi klarer den.
- Hvornår er vi ved båden? - Om to timer, hvis vi er heldige.
Vil du fortælle mig, hvad der skete? Kun hvis du har lyst.
Det er Charlotte Inwood. Hun er i knibe.
- Det overrasker mig ikke. - Det er meget alvorligt, Eve.
Jeg var nødt til at hjælpe hende. Klokken var 17.
Det ringede på døren. Jeg gik ned for at se, hvem det var.
Jonnie. Sig, du elsker mig. Du elsker mig da, ikke?
Jeg tror, han er død. Det var ikke min mening.
- Hvem er død? - Min mand.
Vi havde et frygteligt skænderi om dig. Han var modbydelig.
Han begyndte at slå mig. Jeg fik fat i et eller andet.
Jeg var ude af det af angst. Hvad skal jeg gøre?
Tag dig sammen, skat. Måske er han ikke død.
Gardinerne, Jonnie. Træk gardinerne for.
Jeg syntes, jeg havde noget cognac. Her, drik det.
Han var en afskyelig mand. Hvorfor gifter kvinder sig med dem?
- Hvor skete det? - I soveværelset. Personalet var væk.
Jeg ville hvile mig før forestillingen.
Hvad skal jeg gøre? Jeg kan ikke mere.
- Blev du set? - Det tror jeg ikke.
Der var ikke nogen på gaden. Jeg kørte lige herhen.
- Hvad vil de gøre ved mig? - Vi skal nok finde ud af noget.
Ring til teatret. Jeg kan ikke spille i aften. Sig, at jeg er syg.
Du er nødt til at spille i aften. Som om intet var hændt.
Du kørte lige til teatret, er du med? Du har slet ikke været hjemme.
Men der er blod på min kjole.
- Jeg må tilbage og skifte. - Nej, det kan du ikke.
- Jeg kunne tage derhen. - Vil du? Der er ikke nogen.
Du får en nøgle. Der hænger en blå kjole i skabet i soveværelset.
- Er tjenestefolkene ikke kommet? - Nej, men skynd dig.
- Du gør det, ikke? - Det er risikabelt. Jeg mener...
Selvfølgelig vil jeg gerne hjælpe dig, men...
Gå eller lad være. Det betyder ikke noget.
Jeg troede, du elskede mig.
- Det er lige meget nu. - Åh, min kære. Min elskede.
Jeg vil gøre alt for dig. Det ved du da.
Jeg skynder mig.
- Det var din tjenestepige, Nellie. - Nå ja.
Hun skulle hente nogle sko, jeg skal bruge til showet.
- Genkendte hun dig? - Det ved jeg ikke.
- Du må hen på teatret. - Giv mig mit bælte, skat.
Åh, Jonnie! Hvis Nellie genkendte dig, er du ikke i sikkerhed her.
- Du må væk. - Jeg tror ikke, det nytter.
De vil komme herhen. Du må væk. Åh, min elskede. Du har reddet mig.
Nu må vi tænke på dig. Du må gemme dig.
Jeg er ligeglad med mig selv. Dit job er at glemme det hele.
Jeg skal nok finde en udvej. Og så starter vi forfra, vi to. Ikke?
Ikke mere med at gå på listesko og løgn og bedrag.
Jeg må skynde mig. Jeg er bekymret for dig.
Det skal du ikke være. Du spiller en rolle.
- Ingen nerver, når du er på. - Jeg skal prøve.
- Min kjole! - Jeg skaffer mig af med den.
Bliv heroppe. Vi må ikke blive set sammen.
- Au revoir, min elskede. - Au revoir.
Du skal ikke være bekymret.
- Ja? - Må jeg tale med miss Eve Gill?
Hun er her desværre ikke.
Hun skulle på weekend hos sin far, men jeg troede, hun var tilbage.
Hun kom i aftes. Hun har prøver i dag på Royal Academy of Dramatic Art.
- RADA, De ved. - Ved De, hvornår... Hvor hun er?
Hørte De mig ikke? Hun er til prøve på RADA.
Jonathan Cooper? Vi er fra politiet. Må vi tale med Dem?
Ja, selvfølgelig. Kom ind.
SIKKERHEDSGLAS
PRØVELOKALE
"Aldrig har jeg set så utaknemligt et barn! "
Nej, min ven. Du falder over ordene.
"... mod ungdommelighedens uro. Du plejede at være mere venlig. "
"Nej, Papa. Hvis alle forældre tænkte sådan, -
- var ægteskab umuligt. Hvor ville mennesket så være?"
- Hvad laver du her? - Politiet er efter mig. Er de her?
De tror, jeg har dræbt en mand. Kan du skjule mig på din fars båd?
De er lige gået.
Jeg troede, I var et hold af intelligente elever.
Jeg kender Dem ikke, unge mand, men jeg indberetter Deres opførsel.
Vi starter igen med de andre. De her tror, det hele er sjov og ballade.
- Jonathan, altså! - Har du din bil?
Den holder ude foran. Jeg samler dig op ved bagindgangen.
Eve... Hader du mig, nu hvor du ved besked om Charlotte og mig?
Jeg kunne aldrig hade dig, Jonathan. Vi er jo...
Vi er jo gamle venner. Og...
Bare fordi.
Men jeg ville ønske, jeg havde taget timer i andenviolin.
Gode, gamle Eve.
Tag ham med herind. Det er varmere.
Synes du, jeg har opført mig tåbeligt?
Ja, i det store og hele. Jeg synes, din ven har opført sig tåbeligt.
Jeg har på fornemmelsen, at jeg også vil gøre det. Det smitter.
- Mener du, at du vil hjælpe ham? - Hvorfor ikke?
- Han er en af dine venner, ikke? - Åh, jo.
Jeg er med. Mere end en ven, hvad?
Når vi er sammen, får jeg en følelse herinde...
Vi taler om symptomerne senere. Du er enten varm på ham eller sulten.
Jeg er forelsket i ham.
Han er ikke vant til seletøjet endnu, er det det?
Jeg ville ønske, Charlotte Inwood var i...
Nå, ville du det? Jeg har set hende på scenen.
- Hun var tæt på at få mig til at le. - Hun kunne aldrig få mig til at le.
Ikke med det, hun gør ved Jonathan. Hun er en ånd ond. Se ham lige!
Ruineret af en kvinde.
Og nu skal jeg tage ruinerne med på en sejltur. Ikke sandt?
Du kunne sejle ham over Kanalen eller til den irske kyst.
Det lyder ikke fristende at hjælpe en mordmistænkt, især ikke med mit ry.
- Der er ikke noget galt med dit ry. - Det vil jeg ellers gerne tro.
Tolderne har mig i kikkerten. Jeg er mistænkt for at være smugler.
- Det er du ikke. - Jo, jeg er.
Et fad cognac? Det gør dig ikke til smugler.
- To fade. - Det er 15 år siden.
Jeg har gjort et par ting, som du og din mor ikke kender til.
- Det kan ikke have været meget. - Nej, selvfølgelig ikke.
Men for en morders pige skal der vel også meget til.
Jeg forventer ingen værdsættelse. Det har din mor kureret mig for.
Det er derfor, jeg ikke kan med din mor.
Jeg værdsætter dig, far. Du og kaptajn Kidd er mine helte.
Jeg lader mig ikke narre.
Hvis der er én ting, jeg ikke kan tåle, er det uærlighed.
Du må hjælpe ham. Han er ensom. Han har ikke andre end os.
- Du hjælper ham, ikke? - Han har ikke mig... endnu.
Du er vild efter at spille en rolle i det her.
En rolle i det her melodrama, mener du?
Du ser på det, som om det er et stykke, du spiller på Akademiet.
Alt virker som en god rolle, når man er teatertosset, ikke sandt?
Her har du en handling, en interessant besætning...
... selv et kostume, om end det er lidt medtaget.
Men, Eve, i det virkelige og alvorlige liv -
- må vi se situationen lige i øjnene.
- Ja... - Hvad mener du?
Miss Charlotte Inwood lader til at være ekspert i vildspor.
Jeg tror, hun har ledt din unge ven på vildspor.
- Vi må passe på ikke at følge efter. - Hvorfor?
Nogen har smurt den her blodplet ud på kjolen med vilje.
- Hvorfor skulle nogen gøre det? - Miss Inwood er en god skuespiller.
Hun har øje for det emotionelle.
Hvis hun ville have, at vores unge ven skulle ses i hendes hus...
Dette blodige stykke tøj ville give hende en meget plausibel grund.
Derfor skiftede hun ikke, før hun kørte hen til ham.
Jeg tror ikke, miss Inwood ville se sin ven...
... eller din ven... i denne uhumske tilstand.
Nej. Kjolen er et meget vigtigt spor, min kære.
Og skønt det smerter mig at sige det, synes jeg, vi skal gå til politiet.
Jonathan! Jonathan, vågn op.
- Hvor meget stoler du på Charlotte? - Jeg ville betro hende mit liv.
Blodpletten er smurt på med vilje.
Det er latterligt. Du prøver at vende mig mod Charlotte.
Hvad laver den her? Den skulle have været ødelagt!
- Fjols! Den kunne have hjulpet dig. - Du er bare jaloux på Charlotte!
Du er min datters gæst. Jeg forventer bedre manerer.
Jeg er ked af det, Eve. Tilgiv mig.
Jeg mistede besindelsen. Jeg kan knap nok tænke. Jeg er så træt.
Er det i orden, hvis jeg går i seng? Hvis jeg altså må blive her.
Dit værelse er oppe ovenpå.
Og hvis du vil have noget at læse i, er der nogle gode mordgåder.
Undskyld mig.
Hør her, Eve...
Endelig er vi alene. Jeg begynder at nyde det her.
Far, tror du, at hun med vilje fik lagt mistanken på Jonathan?
Tanken har strejfet mig. Derfor foreslog jeg, at vi gik til politiet.
- Men beviset er gået op i røg. - Vi er nødt til at hjælpe ham.
Han er håbløst forelsket i den kvinde. Det er op til os.
- Ja, men det bliver ikke let. - Jo, det gør. Jeg taler med hende.
- Er det klogt? - Jeg er ligeglad.
Jeg siger, at vi ved, hvordan blodpletten kom på kjolen.
- Det bliver kvinde mod kvinde. - Ja, det er altid spændende.
- Hun afslører sig selv. Vent og se. - Nej. Ingen af os skal se det.
Hvis vi har ret, er hun farlig. Du ville bare give hende et alternativ.
- Hun har ikke noget alternativ. - Måske myrder hun dig.
- Vær nu ikke så melodramatisk. - Se kendsgerningerne i øjnene.
Hvad er det mindste, der kan ske, hvis du går i krig med hende?
Hun tager sin lyserøde telefon og ringer til politiet.
Og så anklager hun dig for at skjule en person på flugt.
Du kommer for retten i Old Bailey. Hvis du er heldig, -
- slipper du med et par år i Holloway-fængslet, -
- hvor du kan tænke over dumheden i at gøre et melodrama til virkelighed.
Det bedste, du kan gøre, er at tage tilbage til skolen -
- og udøve dine narrestreger i omgivelser, hvor de ikke gør skade.
Den fyr kan da ikke betyde så meget for dig.
Det gør han, far.
"Husk, at hun er en farlig kvinde, så PAS PÅ. Din hengivne far. "
Flyt jer. Der er ikke noget at se.
Hallo, far? Jeg står uden for Inwood-huset.
Udenfor? Hvorfor ikke indenfor?
Hold nu op. Politiet vil ikke lade nogen komme ind.
Er det rigtigt? Det var da mærkeligt.
Du har gjort dit bedste. Kom tilbage og tag stilling til vores gæst.
Det er frygteligt. Jeg har overhørt folk i mængden.
De tror, at du-ved-hvem er skyldig, og at politiet vil fange ham.
Måske tror politiet ikke, han er skyldig. De arbejder jo i smug.
- Måske mistænker de en vis dame. - Gid jeg vidste, hvad de tænkte.
- Hvorfor ikke spørge dem? - Det er lettere sagt end gjort.
Lige et øjeblik, far.
- Farvel, far. - Eve...
Vi ses på kontoret ved 14-tiden, sir.
En lille cognac, tak.
Frue. Undskyld, jeg trænger mig på, men kan jeg være til nogen hjælp?
Nej tak.
Jeg forsikrer Dem, at det vil være en fornøjelse for mig at hjælpe.
Mange tak.
Med forlov... De ser deprimeret ud.
Det opmuntrende ord, den hjælpende hånd...
Jeg har det helt fint.
Nå... Godt. Javel.
Er der noget, jeg kan gøre?
Jeg ved ikke, hvad der er galt, men De ser ikke rask ud.
Lidt cognac kan ikke skade. Hvorfor ikke drikke den?
Min grandtante døde af et glas cognac, men det var også nr. 15.
- Har De det bedre? - Ja tak.
- De er gået fra Deres frokost. - Jeg går tilbage om lidt.
Måske kan De ikke tåle barer. Hjælper det, hvis jeg sætter mig her?
- Måske er det fremmede mænd? - Nej, dem elsker jeg.
- Jeg mener, jeg holder af dem. - Jeg henter lige min frokost.
Butleren fortalte mig det. De sagde, hans hoved var knust.
Han blev slået så hårdt, at hans gebis røg ud.
Jeg hørte to mennesker på gaden, der talte om mordet.
De gik meget i detaljer.
Jeg fik det så skidt, at jeg måtte tage en cognac.
Min far siger, jeg overdramatiserer.
Jeg ved, hvordan De har det. Jeg hader selv vold.
Gør det det ikke svært for Dem?
Jeg mener... Jeg synes, vi bør se livets mørke sider i øjnene.
Tag nu mig, for eksempel. Jeg er skuespiller.
Jeg burde se alt muligt i øjnene, ikke?
Det ved jeg nu ikke. Tænk, hvis jeg var bibliotekar.
Den eneste vold, en bibliotekar møder, er når et leksikon falder ned.
- Men De er ikke bibliotekar, vel? - Nej. Hvor ved De det fra?
De ligner bare ikke en bibliotekar.
- De ligner ikke en skuespiller. - Det troede jeg ellers.
Jeg er også kun begynder. Jeg har kun spillet én rolle.
- Kan jeg have set Dem? - Næppe.
Det var i kirken. Jeg spillede den fjerde dødssynd.
- Var De god? - Det er synd at sige.
- Hvad var Cooper ude efter? - Måske gjorde han det for sjov.
Stakkels Charlotte Inwood. Tænk at finde sin mand myrdet...
- Politifolk overalt, og blodet... - Pas nu på.
Husk, at De er følsom. De får bare et besvimelsesanfald igen.
Charlotte Inwood vender tilbage til showet om få dage.
Det må være frygteligt at optræde, når man har det billede i hovedet.
Det er historien om: "Er en skuespiller ikke en mand med hjerte?"
Min fætter havde et sår på tolvfingertarmen og var utrolig sjov.
Alle lo, når han fortalte om sine symptomer. Han hed Jim.
- Det må have været frygteligt. - Jim er et ret almindeligt navn.
Gad vide, hvordan Charlotte Inwood virkelig er.
Det er Inwoods tjenestepige.
Hej, Nellie. Jeg havde ikke ventet at se dig. Hvordan går det?
- Jeg siger Dem, alle de politifolk. - Stiller de mange spørgsmål?
Spørgsmål? De har udspurgt mig hele morgenen.
Jeg var helt forvirret. Gin og lemon, tak. Ikke for meget lemon.
De havde ikke en finger at udsætte på mig, men alle de spørgsmål!
"Hvorfra vidste De, det var mr. Cooper?"
"Gav han Dem noget?" "Hvor længe har De været hos miss Inwood?"
De var høflige nok, men jeg foretrækker russerne til hver en tid.
Ja. Man må se sig for, når det er politiet.
Som om det ikke var nok, kastede journalisterne sig over mig bagefter.
Jeg blev helt forskrækket, da blitzen gik. Tænk at de tager billede af mig.
Du er noget af en berømthed. Jeg må købe Daily Mirror i morgen.
Jeg sagde selvfølgelig ikke et ord til journalisterne.
For hvem var det, der opdagede liget?
Jeg er stjernevidne. Min historie burde være noget værd.
Jeg agter ikke at forære den væk.
- Taler hun ikke for meget? - For meget, for højt, for alting.
- Hvordan har De det nu? - Lidt bedre, tak.
Jeg må gå. De skal ikke sidde her alene. Må jeg følge Dem hjem?
- Jeg er i bil. - Måske skulle jeg køre.
Det er venligt af Dem. Jeg er stadig lidt svimmel.
Det er faktisk ikke venlighed. Jeg manøvrerede lidt.
Det var vel nok smart.
Det vil jeg skåle for, Fred. På din regning. Dobbelt gin og lemon, tak.
Dobbelt? Jeg håber, du kløjes i det. Du lader aldrig en chance gå fra dig.
Min mor og far er virkelig søde, men de råber ad hinanden.
Jeg er taknemlig. De har været så venlig, og De aner intet om mig.
Åh, det ved jeg nu ikke. De blev født i Sydafrika. 17. september, ikke?
De gik i skole i Amerika, og nu studerer De på RADA.
Deres forældre bor ikke sammen.
De tåler ikke mord. Derfor drak De. Jeg håber, det er midlertidigt.
Jeg kender ikke Deres navn. Jeg ved kun, at De spiller klaver.
Jeg beklager. Det glemte jeg. Mit navn er Smith.
Smith, helt ordinært?
Wilfred O. Smith KRIMINALASSISTENT
- Kriminalassistent? - Jeg håber ikke, det gør noget.
- Nej, da. Selvfølgelig ikke. - Det er jeg glad for.
De og Deres mor ville vel ikke drikke te... med en kriminalassistent?
Jo da. lsær med en kriminalassistent.
- Vil De komme til te? - Meget gerne. I eftermiddag?
- I morgen, så? - Ja. Det passer fint.
- Og så kunne jeg tage din plads. - Tror du, du kan være tjenestepige?
- Det er kun et par dage. - Du skal også være påklæderske.
- Det kan du ikke finde ud af. - Jo, hvis du forklarer mig det.
Det lyder som noget fup. Alt det besvær for at få en historie.
Vi kvindelige journalister har svært ved at konkurrere med mændene.
- Hvilken avis er du på? - Det kan jeg ikke sige.
- Det kunne blive pinligt for avisen. - Hvad så med mig?
Miss Inwood opdager måske, du ikke er min kusine.
Måske lugter hun lunten. Jeg har ikke været syg i årevis.
Enhver kan blive syg. Jeg kan godt, det lover jeg.
- Jeg... har spillet lidt teater. - Karakterskuespil?
Ja...
Du skal bare tage gammelt tøj på og se ordinær ud ligesom mig.
Det er vigtigt for mig at få den rigtige vinkel.
Jeg tror, miss Inwood og denne Cooper har en affære.
Hvor har du fået den ide fra? Jeg tror, du spionerer for politiet.
Jeg så dig her i morges med en politimand.
Nå... Wilfred Smith er en gammel ven. Han fortalte mig ikke noget.
Dobbelt gin og lemon, tak. Ikke for meget lemon.
Det samme her.
Jeg kan få fem gange så meget, når sagen er afsluttet.
- Hvorfor ikke få det hele? - Der fik jeg jer.
Jeg håber ikke, jeg afbryder midt i et komplot.
Jeg håber ikke, dine foruroligende oplevelser har taget hårdt på dig.
Har jeg ikke set din yndige veninde før? Jeg kender det ansigt.
- Det er min kusine Doris. - Nå ja. Meget yndig.
Eftersom kære Nellie ikke har nævnt dit efternavn, -
- må jeg måske kalde dig Doris?
Mrs. Mason, jeg kan ikke finde mine læsebriller.
Har De set dem nogen steder?
- Må jeg...? - Nå, der er du.
Hjælp mig med at finde mine briller. Jeg kan ikke se noget.
Jeg er Doris Tinsdale. Nellie har sendt mig.
Gå bare videre.
Jeg er Doris Tinsdale. Miss Inwood venter mig.
Du er vikaren, som Nellie har sendt.
Vent derovre et øjeblik.
Vi vil gerne tale med miss Inwood. Og med Dem.
Ja, værsgo. Følg med mig.
Jeg kan forstå, at De har været ansat i...
Kom ind.
Godt, ja. Jeg kommer forbi billetkontoret i aften.
- Hvad sagde de, Freddie? - Flere afbestillinger.
Folk er dumme. På trods af sine ben er dubleanten lige så god som mig.
Det ved hun godt, hun ikke skal være. Det er dig, de vil se.
- Hvad vil du? - Nellie har sendt mig.
- Fruen venter mig. - Den nye pige er kommet, Charlie.
Nej. Det klæder mig ikke.
Her. Træk den op herovre. Også i den anden side.
Det ved du godt, ikke?
- Undskyld, frue. - Læs det højt for mig.
"Kære frue, min kusine Doris her er på alle måder en god pige. "
Ikke så højt.
"Jeg håber, De vil være tilfreds med hende. Nellie Goode. "
Den er nydelig af en sørgedragt at være.
Men kan vi ikke gøre den lidt mere nedringet? Nej, det går vel ikke.
- Underskrevet: "Nellie Goode". - Hvis bare der var lidt farve.
- Underskre... "Nellie Goode". - Tag hatten af, søde.
Der er millioner af ting at gøre.
Det gør vel ikke noget, hvis jeg bruger dig en del? Tak, søde.
Få mig ud af den her enkedragt. Jeg begynder at føle mig helt trist.
Se, hvem det er.
- Hvad hedder du? - Doris Tinsdale, frue.
Hvad er der, Groves?
Inspektør Byard og kriminalassistent Smith er her.
Du store himmel. Hørte du det, Freddie? Politiet igen.
- Vis dem op, Groves. - Javel, frue.
Bad jeg dig ikke om at vente nedenunder?
Ræk mig et negligé fra skabet derovre, Phyllis.
Hvad med kjolen til teatrets havefest, miss Inwood?
Sort? Nå ja, selvfølgelig. Kvikt af dig at huske det, søde.
Hold lige den her.
- Freddie? - Ja?
Skal jeg gå med til havefesten? Jeg har ikke det mindste lyst.
- Jeg tænker kun på afbestillingerne. - Det er ellers en kompliment.
Ræk mig lige en kam og et spejl. Men de går ud over indtjeningen.
Jeg kan godt gå på i aften, hvis du insisterer.
- Ville det ikke være belastende? - Frygteligt.
Men jeg føler sådan med mit stakkels, kære, loyale publikum.
De har glædet sig i ugevis, og så må de traske tilbage med billetterne -
- og få pengene refunderet. Jeg kan ikke bære det.
Det ville være anstrengende. Bølger af sympati op mod scenen...
Alle gangene druknet i tårer... Jeg kan knap nok bære tanken.
Du kan ikke tale mig fra det. Jeg spiller i aften.
- Vær på teatret præcis kl. 18. - Javel, frue.
Find bare kjolen til havefesten frem.
Og lad os gøre den bare en smule nedringet.
Mange tak.
- Hvad tror du nu, politiet vil? - Det ved jeg ikke.
Skal du tale med mad i munden?
De vil nok se, om mr. Cooper ligger under sengen.
- Jeg ved ikke noget om Cooper. - Så sig det til dem.
Hør her...
Det er en god ide. Elsie, skat. Kom her.
Vent inde ved siden af.
Når jeg hoster, kommer du ind og siger: "Lægen er her".
Jeg er træt af kriminalassistenter. Det er bare betjente med små fødder.
- Er det her? - Næste dør, sir.
- Hvad er der galt med Nellie? - Det er maven, sir.
- Virakken blev for meget for hende. - Hun må være en nervøs type.
De ved vel, miss Inwood, at Coopers motiv ikke kan have været røveri.
Ja. Det forstår jeg godt. Han ville bare have det til at ligne røveri.
Hvad var det, du hed?
- Doris, sir. - Du er ikke grim, Doris.
- Tak, sir. - Men du gør ikke nok for dit ansigt.
Hvis du brugte makeup, ville du se helt godt ud.
Jeg burde nok ikke have set ham så ofte.
Men jeg forstod ikke, hvor forgabt han var i mig.
De aner ikke, hvor meget jeg bebrejder mig selv.
Da min mand kom hjem, fortalte jeg Jonnie, at vi ikke kunne ses.
Han blev ved med at ringe. Han ville se mig.
Hvis jeg havde sagt ja, havde han måske ikke gjort noget så frygteligt.
- Hvornår så De sidst mr. Cooper? - Lad mig lige tænke...
Det må have været en uge... En uge før min mand døde.
Kom nu. Hvad venter du på?
Undskyld, frue. Lægen er kommet.
Jeg beklager, men jeg må tale med min læge. Jeg har det elendigt.
Ser De, jeg skal spille i aften. Produceren har insisteret.
- Jeg vil ikke ruinere ham. - Det var vist også det hele.
Hvis jeg kan hjælpe med mere, må De sige til.
- Tak. Vi vil ikke besvære Dem mere. - Mange tak. De er meget forstående.
Det er De også. Doris, vis herrerne ud.
Det gør ikke noget. Vi finder selv ud.
Freddie...
Mavis, gå ned i køkkenet. Jeg ringer efter dig.
Tak, frue.
- Hvor er Jonathan? - Måske gemmer han sig hos venner.
Jeg håber ikke, han har betroet sig til nogen. For alles skyld.
Sandheden ville ødelægge dig. Det kan jeg ikke tillade.
- Hvad ville du gøre? - Du kender mig.
- Du gør mig bange. - Nej. Du kender ikke til frygt.
Det ville være dejligt. Men De må holde af at bade.
Det gør jeg også. Jeg tager ofte på landet for at bade.
Bor De ikke på landet?
Vi savner regnen, ikke? Alle blomsterne. Det er skuffende.
Jeg må virkelig undskylde på Eves vegne, mr....? Var det Smith?
- Ja. - Smith. Navnet virker bekendt.
Jeg forstår ikke, hvor hun bliver af. Hun plejer at komme til tiden.
Det har hun fra mig. Hendes far når da toget, men altid i sidste øjeblik.
- Jeg er der mindst en time før. - Ja. Jeg har hørt meget om Dem.
Har De det? Er Eve glad for mig?
Har De kendt hende længe, mr. Smith? Det var rigtigt, ikke?
- Jeg har kendt hende halvanden dag. - Det var ikke så længe.
- Hvor mødtes I? - Faktisk var det på en pub.
Nå... Det var interessant.
- Mange tak. Forstyrrer jeg? - Det er mr. Smith.
Mr. Smith, det er Eves far. Vi ser ham nu og da.
- Goddag, sir. - Goddag. Sæt Dem ned.
- Hvor er Eve? - Hun har inviteret mr. Smith til te.
Godt. Kommer der flere? Jeg kan godt lide selskaber.
- Nej. Og du var ikke inviteret. - Ikke det? En forglemmelse.
Jeg tilgiver dig. Hemmeligheden bag et lykkeligt ægteskab.
Det, og så lange perioder væk fra hinanden.
Værsgo, min kære. En af de sidste mohikanere.
- Kan De tilgive mig, ordinære Smith? - Ja.
- Han hedder bare Smith. - Nå? Undskyld, jeg kommer så sent.
Prøven trak ud. Desværre må jeg tilbage igen.
- Det var pænt af dig at komme. - Far! Jeg har ringet hele dagen.
Jeg var ude med båden. Vi tog på en lille sejltur, Jonnie og jeg.
Stakkels Jonnie. Jeg håber, gigten er i bedring.
Spil noget, mr. Smith. Mr. Smith spiller klaver, mor.
Det er en dejlig levevej. Jeg ønsker tit, at jeg var blevet ved.
- Det er ikke min levevej. - Få ham til at spille, mor.
- Jeg har ikke fået te endnu. - Nej. Eve, du er fjollet.
Jeg skal gå om et øjeblik. Vil De ikke nok?
Jonnie er ikke god til at sejle, Eve. Han blev forfærdelig søsyg.
Så snart vi kom i land, løb han sin vej.
- Hvem er Jonnie? - Han er en blanding af alt muligt.
Det er en herreløs hund, der kom forleden aften.
- Kender politiet til ham? - Nej. Jeg er ikke bekymret.
Han skal nok finde tilbage til sin gamle herre. Eller frue.
Jeg troede, vi fik brug for Dem. Mr. Smith er kriminalassistent, mor.
Mrs. Mason...
Kriminalassistent. De må have mange fascinerende sager.
- Det må være spændende. - Ikke særlig.
- Underslæb, bedrageri, småtyverier. - Smugleri?
- Ja. Sommetider. Mest cognac. - Og mord, far.
Mr. Smith arbejder på Inwood-sagen.
Det siger du ikke. Jeg har læst om den.
- Hvor vidste De det fra? - Jeg så et billede af Dem i avisen.
Hvad er det, han hedder? Clippen... Cooper. Tror De, han gjorde det?
Han er jo flygtet. Vi er tilbøjelige til at tro på det oplagte.
Det er ligesom Sherlock Holmes og hans violin.
En strøm af smuk lyd, og så dukker svaret pludselig op.
- Jeg må løbe! De må tænke Deres. - Folk bør gå op i deres arbejde.
- De bliver en god skuespiller. - Au revoir.
Mød mig ved sceneindgangen...
- Må jeg ikke køre Dem? - De skal lære min far at kende.
Ikke professionelt, altså. Men han er et dejligt menneske.
Hvornår ser jeg Dem igen? Ring til mig i morgen. Regent 1113.
INWOOD I AFTEN KL. 19.30
Du synes nok, jeg er en idiot. Men jeg klarer det fint.
Ja, det er et fint show. Ærgerligt, du ikke har noget publikum.
Du er da mit publikum. Bare du ville klappe engang imellem.
Gad vide, hvornår Jonathan dukker op i nærheden af miss Inwood.
- Hun melder ham bare. - Ja. Til din nye ven, mr. Smith.
- Hvem var den mand? - Det var min far, frue.
Han bryder sig ikke om mit job. På grund af mordet og sådan.
Hvad har det med ham at gøre? Eller dig?
Måske dukker ham, der er flygtet, op her.
Måske her i omklædningsværelset. Måske myrder han mig, frue.
Det er gerningsstedet, morderen vender tilbage til.
Måske har min far ret. Det overrasker mig, at De ikke er bange.
Tøfler... Teatret er det sidste sted, han ville komme.
Du ter dig som en skolepige. Den eneste morder her er orkesterlederen.
Far, du må holde vagt og få Jonathan væk.
- Ja. Det skal jeg nok. - Det gælder liv og død.
Kom nu, kom nu.
Frue! Frue, der er en mand.
- Han er i omklædningsrummet. - Hvilken mand?
- Jeg så ham. Lad være at gå derop. - Du er en tåbe.
Du behøver ikke gå med. Jeg skifter selv kostume.
Du løber en frygtelig risiko, kære Jonnie.
- Jeg måtte komme. - Hvor har du været?
- Nogle venner hjalp mig. - Hvilke venner?
Det er lige meget. Vi må have en plan.
- Men det hele går fint. - Vi må blive enige om en historie.
Jeg skal skifte.
Du skulle ikke være kommet. Du har været vidunderlig.
Jeg ved ikke, hvordan jeg nogensinde skal betale dig tilbage.
Betale mig tilbage? Du siger det, som om det var en tjeneste.
Som om du bare behøver sige tak.
Vær nu ikke tåbelig. Du må straks tage tilbage til... dit skjulested.
Freddie får dig ud af landet. Jeg kommer, når sæsonen er forbi.
Det kan tage måneder... Et helt år eller mere.
Vi spillede for fulde huse, før alt det her skete.
Nu hænger de i lysekronerne. Vi er gået £ 50 op i aften.
- Gud ved, hvordan de får plads. - Ja. Jeg kunne kun få en ståplads.
Nå, men sådan er det.
Vi finder et dejligt sted i Sydamerika eller sådan.
Jeg kommer ud til dig, så snart det her er overstået.
Det bliver dejligt at hvile sig i et par uger.
Palmetræer... og solskin. Skønt.
Et par uger?
Du vil da ikke have, jeg skal opgive alting, vil du?
Hvorfor ikke? Det har jeg gjort.
Du sagde, at min lykke var det eneste, der betød noget, -
- og du må indrømme, at du opførte dig, som om det var.
Du beskyttede mit omdømme... dækkede over ulykken...
-... ødelagde kjolen med blod på. - Jeg ødelagde den ikke.
Gjorde du ikke?
Jonnie, det lovede du.
Forstår du ikke, at hvis de finder den kjole...
Så længe jeg har kjolen, bestemmer jeg, hvor længe showet kører.
Og alt andet. Er du med?
Hvor fanden er miss Inwood? Forspillet er i gang.
- Hvor hulen bliver hun af? - Tag den. Jeg skifter nedenunder.
Undskyld. Der røg en hægte.
Vent, Charlie. Jonathan Cooper er her.
Han vil sikkert gå op til dig.
- Har du set ham? - Selvfølgelig ikke. Tåbelig idé.
- Jeg må hellere se Deres garderobe. - Doris, følg overbetjent Loomis op.
- Freddie, jeg må... - Kom nu, miss Inwood.
Doris, hvad venter du på?
Lægen sagde, jeg skulle passe på. Han begynder vel ikke at skyde?
Måske er han desperat.
Er det ikke bedst at hente en politimand?
- Hun var lettet. - Hvorfra ved du det?
- Det blik, hun gav Freddie Williams. - Det er ikke nok.
Hun ville blive endnu mere glad, hvis hun vidste, kjolen var væk.
- Gid vi stadig havde kjolen. - Vi må udnytte hvert minut.
Jeg skal ringe til Smith i morgen. Skal jeg invitere ham til havefesten?
Jeg skal sælge programmer.
- Jeg er ikke helt med. - For at få ham til at se.
Ingen mistænker Charlotte endnu, men det kommer de til.
... først skulle man godkendes af forældrene.
De fleste forældre i dag er ligeglade med, hvem deres børn omgås.
Jeg ved, jeg er gammeldags, men jeg må tænke på Eve.
- Hvad lever De af? - Jeg skriver lidt.
Romaner og den slags? Jeg læste en dejlig bog for nylig.
Hvad var titlen? Den var skrevet af hende... Hun har skrevet en masse.
De må have læst nogle af dem. Hun skriver kun om livets gode sider.
Den bog, jeg talte om... Jeg kan ikke huske titlen lige nu.
Den handler om en moder. God idé, ikke?
Man læser så meget om de yngre. Det er dejligt med en forandring.
Beklager tidspunktet, men jeg er strandet.
Alle hoteller er fulde. Min lejlighed er ubeboelig.
Som jeg fortalte, er den ved at blive sat i stand.
Jeg tænkte på, om I kunne give mig en opredning?
Selvfølgelig kan vi det. Ikke, mor?
Det er lidt besværligt. Agter din far også at sove her?
Jonathan kan sove på mit værelse. Jeg sover på sofaen.
Hvor skal din far så være?
Nej, jeg sover på sofaen. Du kan sove hos din mor.
- Jeg er til stor ulejlighed. - Nej, mr....? Hvad hedder De?
- Jones. - Brown.
Robinson. Nu må vi hellere se dyner.
Et tæppe til kommandøren, og så skal vi se dyner.
Robinson. Jeg har hørt det navn før.
Er Eve blevet gal? Gøre huset til et hotel midt om natten?
- Hvem er han? Hvad er hans navn? - Lad hellere være at nævne det.
Sagen er, at han er på flugt fra politiet. Og Eve...
Hun har sine egne grunde til ikke at ønske ham fanget. Han er...
- Han er eftersøgt for mord. - Nu går du for vidt.
Du tror vel også, jeg troede på, at mr. Smith var kriminalassistent?
Hvis det ikke var for tjenestepigen, havde de fanget mig.
Jeg skulle aldrig have stolet på hende.
Skat, du har været vidunderlig. Jeg har brug for dig.
Da jeg så Charlottes sande jeg, var det, som om min hjerne bristede.
Efter alt det, jeg har gjort...
- Jeg beklager. - Hvorfor paraplyen?
Det er jo en havefest, ikke?
Roehampton Club, tak.
Jeg kunne ikke gøre for det. Det er miss Doris Tinsdales skyld.
Hvem er Doris Tinsdale?
Charlotte Inwoods midlertidige påklæderske. Vi har ledt efter hende.
En af vores folk lod hende slippe væk uden at afgive forklaring.
- De ser bedårende ud. - Det er sødt af Dem at sige det.
Hvad har Doris Tinsdale med sagen at gøre? Eller burde jeg ikke spørge?
Cooper var på teatret i aftes. Vi tror, hun så ham.
Lad være at kalde mig mr. Smith. Mit navn er...
-... Wilfred. Ikke så heldigt, hvad? - Det passer godt til nogle.
Jeg kunne godt lide, da du kaldte mig "ordinære Smith".
- Jeg mente det ikke. - Jeg kunne mægtig godt lide det.
- Bliv ved med at kalde mig det. - Det skal jeg nok.
Hvad var det, vi talte om?
Nå, jo. Jeg ville spørge... Hvorfor vovede Cooper sig hen på teatret?
Han må have haft en god grund til at tale med miss Inwood.
- Lad os ikke tale forretning. - Åh, undskyld.
- Hader du nysgerrige mennesker? - Nej. Jeg er selv et af dem.
Helt alvorligt, Ordinære... Tror du, Cooper og Inwood har en affære?
Helt alvorligt, "Ekstraordinære"... Det ville ikke overraske mig.
Hun må være et besynderligt menneske.
Jeg mener... Tænk at gå på scenen igen så hurtigt efter.
Showet fortsætter. Smil og tårer. Skuespillere kan vist godt lide det.
Men i dag... At tage direkte fra begravelsen til havefesten.
- Det er lidt overdrevet, synes jeg. - En stærk sans for dramatik...
Det er... så koldt og beregnende af hende.
Er det?
Ja, det er.
Når hun er så kold og beregnende, tænkte jeg på, om hun...
... måske havde noget at gøre med sin mands død.
Gjorde du?
Der må jo være meget, der ikke kommer op til overfladen.
Det er ligesom... en kompliceret sag.
Hvem...? Hvem ved, hvad der foregår i en kvindes hoved?
Jeg ved det ikke. Og hvis jeg ikke ved det, så...
Altså... hvem så?
En kvindes hoved kan være...
Jeg sagde, at en kvindes hoved...
Det er rigtigt.
- Synes du virkelig? - Det mener jeg også.
I miss Inwoods tilfælde? Hvad?
Hvad?
HAVEFEST TIL STØTTE FOR SKUESPILLERNES BØRNEHJEM
Jeg skal hen i teltet og hente programmer.
Der er teltet. Du forstår vel, at vi ikke kan være sammen hele dagen?
Må jeg ikke gå med? Jeg er god til at sælge.
Gå ud og mor dig. Vi kan ikke følges ad.
Jeg når aldrig at se, hvilken farve dine øjne har.
Det er imod reglerne. Gå nu. Jeg henter dig senere.
Kom bare nærmere. Ja, frue. Kom her...
Eve, hvor har du været? Du kommer flere timer for sent.
- Beklager, Chubby. - Sikke en dag.
Hej, Valerie.
Wilfred Smith. Chubby Banister og Valerie Maynard går på RADA.
- Jamen, goddag, mr. Smith. - Goddag.
- Chubby kan vise dig isboden. - Hellere end gerne.
Jeg håber, du vil huske mig gennem dette symbol på min agtelse.
Tillad mig.
- Hvilke programmer skal jeg tage? - Tag den stak der.
I aviskvinder arbejder hårdt, hvad, miss Gill?
- Hvor har du mit navn fra? - Jeg ringede til dit nummer.
Det var mrs. Gill, der svarede, og så regnede jeg det ud.
- Hvorfor ville du absolut se mig? - Miss Inwood leder efter dig.
- Hvad vil hun? - Hun vil have dit hoved på et fad.
Og politiet vil tale med miss Doris Tinsdale.
Hun spurgte, hvornår jeg kom tilbage. Jeg sagde, jeg stadig var syg.
- Men maven har det bedre nu. - Du vil have flere penge, ikke?
Jeg løber en stor risiko. Jeg tror, jeg fortæller miss Inwood det hele.
Før den politimand opdager, at Doris ikke eksisterer.
- Jeg har kun fem pund på mig. - Jeg vil have mindst 20 til.
Mød mig ved miss Inwoods telt om en halv time.
Allerede færdig? Det var flot.
- Må jeg låne telefonen? - Ja, selvfølgelig. Den er der.
Far, kan du komme med det samme? Med så mange penge som muligt.
Mindst 20 pund!
Det er Nellie. Den pige, jeg er dubleant for.
Skynd dig, min kære.
Er det ikke Doris?
Jo, sir.
Jo, sir. Jeg fulgte Deres råd og pyntede mig. Hvad synes De?
- Hvor har du været? - Jeg kan forklare det...
Jeg følger dig hen til miss Inwood. Kom nu!
- Miss Tinsdale er her. - Jeg troede, du var død.
Nej, frue. Det var jeg ikke. Faktisk så...
Jeg håber ikke, du bliver en af dem, som altid skal gå i detaljer.
- Men du lod mig vente. - Undskyld, frue. Jeg blev opholdt.
Jamen søde! Hvad er der dog sket med din besynderlige skikkelse?
- Det er en ny kjole, frue. - Behold den, søde.
- Den gør underværker. - Jeg købte den på udsalg.
Ingen betroelser, tak. Skænk mig en kop te.
I øvrigt, Doris... Sagde Nellie, at politiet gerne vil tale med dig?
Om hvad dog? Jeg håber ikke, de gør min far bekymret.
De spiser dig ikke. Tag dig nu sammen og skænk teen.
Prøver fra morgen til aften. Vi har aldrig tid til at være uartige.
Eve fortalte, hun havde været i gang hele dagen.
Eve har ikke været der i dagevis. Jeg troede, hun var syg.
Måske er hun kommet med i et show.
En formue på et øjeblik, og der skal ikke betales skat.
Undskyld mig, frue. Jeg... Jeg skal nyse.
Miss Livingstone, formoder jeg? Nej. De er Nellie Goode, ikke?
- Man kunne kalde Dem mange ting. - Ja, i lige måde. Hvem er De?
- De har en aftale med min datter. - Jeg aner ikke, hvad De snakker om.
De er da pengeafpresser, ikke? Det er meget uartigt.
- De skal ikke sige sådan noget! - Nu ikke så hidsig.
- Lad os være venlige. - Der mangler en.
- Jeg skal vel ikke gå hjem med... - Jeg er ligeglad, om De kravler.
Nå, jeg er ikke smålig. De har til i morgen tidlig.
Freddie Williams så mig, altså Doris. Jeg måtte gå ind i Charlottes telt.
Jeg vil nødigt sige: "Hvad sagde jeg?"
Og politiet vil tale med Doris. Jeg tror, jeg fortæller Smith det hele.
- Mistænker han Charlotte? - Nej, desværre ikke.
Du skulle jo hente ham ved Whitehall. Talte du ikke med ham?
Jo, det gjorde jeg...
... på en måde.
"På en måde"? Nå, jeg er med.
Der dukkede vigtigere emner op i samtalen.
Der er bare lige en ting: Jonathan. Skifter du hest midt i vadestedet?
- Er det frygteligt af mig? - Nej, min kære. Bare dårlig timing.
Selv om mine følelser ændrer sig, kan jeg ikke svigte Jonathan, vel?
Ikke så længe han gemmer sig i vores hus.
Der er din store scene, hvis du har mod til at tage den.
Du skal bare løbe ind og sige: "Stop! Den kvinde er morder! "
Hun siger: "Hvor vover du?" Du svarer: "Det gør jeg".
"Hvad med den blodbestænkede kjole, miss Charlotte Inwood?"
- Så siger hun... - Hold nu op! Det er alvor, far.
- Eve! Der er du. - Jeg kunne ikke finde dig.
- Jeg prøver at sælge programmerne. - Jeg har talt med mr. Smith.
- Taler jeg for meget? - Nej. Kvinder taler ikke nok...
Kom og skyd dejlige ænder! Det koster kun 2½ shilling.
Kom og skyd dejlige ænder herovre for kun 2½ shilling!
Eve.
Undskyld mig.
Eve, jeg har en ide.
Få Smith ind i Charlottes telt, så langt op foran som muligt.
Skynd dig.
- Skal vi ikke høre Charlotte synge? - Jo! Mordet gør hende interessant.
- Jeg tror, jeg venter udenfor. - Du lovede det.
- Lovede jeg det? - I taxaen.
Vi skulle høre Charlotte Inwood. Kan du ikke huske det?
Nej, det kan jeg ikke. Jeg må have været helt væk.
Vi må skynde os. Ellers går vi glip af hende.
Kun 2½ shilling for at skyde ænder! Der er dejlige gevinster at vinde!
Kun 2½ shilling... Vil De prøve?
Nej. Jeg hader våben. Jeg vil gerne købe en dukke.
- Hvilken dukke? - Det er lige meget. Den der.
- De må altså betale for den. - Ja. Hvor meget?
- Det går til de forældreløse. - Hvor meget?
- Har De ikke ondt af dem? - Jo, selvfølgelig. Hvor meget?
Det har vi alle sammen, ikke? Jamen, så... mindst fire pund.
- Giv mig geværet. - Så er det 2½ shilling.
Pengene først, De ved.
Skal jeg lægge den i for Dem? Man åbner den her. Jeg...
- Den er ret... - Måske kan jeg.
De må hellere selv. Jeg er ikke så god til det.
Vær forsigtig. Den skyder, ved De.
- Jeg fik dig, smukke! - Det var vist min.
- Må jeg bede om dukken? - Hvad sagde De?
- Godt skud, sir. - Flot klaret. Nu skal De få dukken.
Værsgo. Hvem vil skyde dejlige ænder? Vil De prøve?
- Ja tak. 2½ shilling. - Er det nok?
Ja, bestemt. Jeg rammer sjældent forbi.
- Endelig! Må jeg bede om dukken? - Beklager. Det var vist min.
- Hvad sagde De? - Ikke noget.
- Må jeg bede om dukken? - Nu skal jeg hente den.
Det er rart at vinde den, ikke? Det fortjente De.
- Det er søde dukker. Fuldt påklædte. - Mange tak.
Hvem har lyst til at skyde dejlige ænder for 2½ shilling?
Vi har det så sjovt herovre med at skyde ænder!
Eve! Eve.
Jeg beklager. Mine damer og herrer...
Doris. Doris! Miss Tinsdale!
Kom og hjælp.
Hvad venter du på?
Undskyld, sir.
Tror du, Cooper og miss Inwood har en affære?
- Eve har ikke været der i dagevis. - Doris! Miss Tinsdale!
Vi skyndte os derfra.
Det var historien om Doris Tinsdales korte og stormfulde liv.
På mange måder et trist et, men forhåbentlig ikke helt omsonst.
Nu kan vi vente på, at mr. Smith og hans styrke kommer og arresterer os.
De mener, jeg bør melde mig selv, ikke?
Jo. Jo længere jeg bliver, jo værre bliver det for jer.
Men jeg giver ikke op. Vi må kunne få ram på Charlotte.
Jeg har lavet en dejlig varm toddy, mr. Robinson.
- Det er det bedste mod forkølelse. - Mange tak.
Stakkels mr. Robinson har ikke været oppe, siden han kom.
Forårsforkølelser er skrækkelige. Eve, mr. Smith venter nedenunder.
Jeg tror, det ville være en god ide med et varmt sennepsomslag.
Jeg gad vide, om han har feber. Termometret er itu, men du kunne...
Hvor længe har du været miss Inwoods tjenestepige?
Som du ved, vil vi meget gerne tale med Doris Tinsdale.
Talte du med Jonathan Cooper i aftes?
- Nej. - Så du ham?
- Ja. - Hvorhenne?
På vej op til miss Inwoods garderobe. Han var der, da hun gik derop.
Jeg hørte ham sige noget om en blodplettet kjole, som var hendes.
Og så blev hun pludselig bange. Hører du? Bange.
Da du fulgte overbetjenten op, troede du da, at Cooper stadig var der?
- Jeg var ikke sikker. - Nej, men du havde en formodning.
Hvorfor sagde du ikke noget?
Så besvimede du meget belejligt, og det tillod Cooper at stikke af.
Du må ikke tale på den måde. Jeg kan ikke bære det.
Jeg forstår det ikke.
- Hvordan kan du opføre dig sådan? - Jeg kan forklare det.
Det behøver du ikke. En kvinde vil gøre alt for at beskytte sin elsker.
Jamen, sådan er det ikke. Slet ikke.
Jeg troede, jeg var forelsket i Jonathan... men ikke længere.
Men jeg vil stadig hjælpe ham, for han er uskyldig.
Det er ikke dig, der afgør det, men retten.
Du og din far er i knibe på grund af din amatøragtige indblanding.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal få jer ud af den.
Men du vil gerne prøve?
På trods af, at du har gjort mig til grin, mener du?
Dit skuespil i taxaen var meget overbevisende.
Det var ikke skuespil.
Jeg forelskede mig i en, og alle mine planer røg ud af vinduet.
I taxaen føltes det, som om vi sad på en stor, gylden sky.
Jeg sagde til far, at jeg ville fortælle dig det hele.
Men han havde ideen med en blodplettet dukke, så jeg opgav det.
Jeg ville gerne fortælle dig det hele. Vil du ikke nok tro mig?
Tag Dem en cocktail, mr. Smith. Der er desværre ikke noget is.
Godaften, Smith.
- Hører jeg lænkernes raslen? - Det er bare rørene, min ven.
Hvad syntes De om havefesten? Det må have været slemt i den regn.
Jeg tager noget sherry med op til mr. Robinson.
Jeg har ændret mening om ham. Han er en flink, ung mand.
Eve, du tager dig af mr. Smith, ikke?
Jeg har forklaret mr. Smith, hvad det er, vi vil. Han mener, vi bør stoppe.
Det var synd. Vi var tæt på at spare mr. Smith for en masse besvær.
Spare mig for besvær?
Hvorfor opfører De Dem som en uansvarlig tåbe?
De lader Deres datter blive involveret. Hvad er De for en far?
Enestående. Men også sønderknust. Ser De, jeg har en anden idé.
Det er en skam at lade ideer gå til spilde, ikke?
Er De nogensinde blevet afpresset, mr. Smith?
Det blev vi i eftermiddags, af Nellie Goode.
Ja, meget upassende navn. Det sagde jeg også.
Hun slog os for £ 24, og ved De, hvorfor pengene var givet godt ud?
- Kom nu til sagen. - Doris kunne efterligne Nellie.
Tænk, hvis hun sagde til miss Inwood: "Jeg har en af Deres kjoler. "
"Den er ødelagt, men den er stadig penge værd. "
Og tænk så, hvis miss Inwood sagde: "Jeg vil give dig £ 100 for den. "
Hvad så? Og tænk, hvis De hørte det hele.
Det er sådan, politiet gør i afpresningssager, ikke?
Hvad synes De?
De skal ikke være nervøs for, om Doris kan. Det kan hun.
Jeg mener, Eve kan. Hun er en meget dygtig skuespiller.
Ja, det er hun sikkert.
For resten... Findes der overhovedet en blodplettet kjole?
Nej. Ikke rigtig. Der var en kjole med blod på, men...
Jeg tager tilbage til kontoret. Jeg giver besked senere.
Miss Inwood kan ikke undvære sin påklæderske.
Du må hellere tage derhen, før hun bliver utålmodig.
- Bare rolig. - Hvad mener du?
Han prøver at redde ansigt. Han går med til det. Er du ikke glad?
Kom. Vi må hellere skynde os.
Sæt to mand i hver sin ende af Burton Street.
Jeg venter i telefonboksen på hjørnet. I orden?
Hallo, er det mrs. Gill? Er kommandøren til stede?
Nå, han er ude. Er miss Eve der?
Hun er også ude. Nej, vent lidt. Må jeg tale med mr. Robinson?
- Hvad er ideen, chef? - Bare et eksperiment. Sæt den til.
Mikrofonen er på plads.
Jeg står en meter fra den. Kan I høre mig?
- Sig, at lyden er i orden. - Javel.
Tror De, det vil virke?
Sikke en dag! Hvor er jeg glad for, at den er overstået.
- Ja, frue. - Du må også være træt.
Det er ikke let at være påklæderske. Men du er faktisk god til det.
Åh, al den regn ved havefesten!
Gudskelov, at det ikke regnede ved begravelsen. Det hader jeg.
Og så var der nogen, der sendte mig den hæslige dukke.
- Nogle mennesker er skadedyr. - Ja, frue.
- Fandt politiet dig? - Jeg har ikke talt med dem endnu.
- Jeg har heller ikke noget at sige. - Nå, det var det hele.
Den frygtelige Nellie kommer tilbage i morgen.
Vi mødes nok aldrig igen. Skibe, der passerer i et eller andet.
Jeg kan godt lide dig. Du er sød og tålmodig. Jeg er ikke let at omgås.
Jo, De er, frue. Jeg har nydt arbejdet.
- Og jeg elsker teatret. - Det er ellers et frygteligt liv.
- Her er lidt ekstra til dig. - Det kan jeg ikke tage imod.
Sæt dem i banken eller gå ud og drik dig fuld.
- Vil du have et lift? - Det ville være dejligt.
- Må jeg tale med Dem i enrum? - Vi kan tale i bilen.
- Nej, jeg må tale med Dem nu. - Hvad drejer det sig om?
Lad os gå hen, hvor ingen kan høre os.
- Er du blevet skør? - Nej, frue.
Jeg vil tale med Dem om den blodplettede dukke.
- Hvad er der med den dukke? - Jeg hader det her. Jeg er nervøs.
Jeg er bange for at gøre noget forkert.
Jeg har en af Deres kjoler, som har en stor blodplet foran.
Jeg ved, at jeg bør gå til politiet, men jeg er bange.
Far slår mig ihjel, hvis jeg kommer i avisen.
- Hvad synes De, jeg skal gøre? - Hvor meget forlanger du?
Jeg har aldrig tænkt på penge. Det må De ikke tro.
Men hvis kjolen var som ny, ville den nok være £ 75 - 100 værd.
Jeg ved ikke noget om en kjole med blod på. Det lyder som afpresning.
- Jeg må hellere ringe til politiet. - Ja, gør det.
Vi kan tale med dem begge to.
- Du er ikke tjenestepige. - Nej.
- Hvorfor har du spillet skuespil? - Vi manglede beviser.
"Vi"? Er du fra politiet?
Hvordan havnede blodet på kjolen?
Hvem er du?
Hvorfor skræmte det dig, at kjolen ikke var ødelagt?
- Jeg ved ikke, hvad du taler om. - Jo, du gør!
Ja. Der kom blod på min kjole, da Jonathan myrdede min mand.
Jeg havde intet med det at gøre. Jonathan sendte mig hjem til ham.
Han fik det til at ligne et røveri og kom med en ren kjole.
- Du lyver! - Det er sandt. Jeg sværger.
Hør her, hvem du end er... Jeg vil give dig hvad som helst.
Mine smykker er over £ 10.000 værd. Du kan få det hele.
Hvor meget vil du have? Du må få hvad som helst.
Jeg går ind og stopper det. Gå ud og hent dem.
Du prøvede at give Jonathan skylden, hjulpet af mr. Williams.
- Det passer ikke! - Du slipper ikke godt fra det!
En gal pige udgav sig for at være min påklæderske og afpressede mig.
Bliv her, miss Inwood. Jeg vil tale med Dem om lidt.
Det var godt. De fangede ham.
Jonathan, hvad har de gjort? Hvorfor har I arresteret ham?
Mellish, bliv hos miss Inwood!
Det må være Cooper!
- Måske har han taget en nødudgang. - Hvor fører den trappe hen?
- Eve! Kom tilbage! - Hvor er den nærmeste telefon?
Eve!
Skynd dig nedenunder!
- Skulle De holde øje med mig? - Det kan man godt sige.
- Må jeg sidde ned så? - Det sker der ikke noget ved.
- Så hent en stol til mig. - Ja, ma'am.
Er I færdige med mikrofonen? Gad vide, om de fik...
- Hørte de alt, hvad jeg sagde? - Ja.
- Og det hele står i den bog? - Ja, det er stenograferet.
Det var vel nok smart.
Det ser sort ud for mig, ikke sandt?
Jeg er vel det, man kalder medskyldig.
Tak, min ven.
Men det hele står der ikke.
- Hvad hedder De? - Mellish.
- Kan De lide hunde, Mellish? - Ja, ma'am.
Men ikke alle hunde. Kærligheden skal være gengældt.
- Sådan er det, ikke? - Det er det vel.
Jeg havde en hund engang, som hadede mig.
Han bed mig, og så fik jeg ham skudt.
Når jeg giver al min kærlighed og bliver forrådt, så...
Så er det, som om min mor har givet mig en lussing.
- Forstår De det, Mellish? - Sommetider er det nødvendigt.
Ja. Med nogle af dem er det.
- Er miss Inwood gået? - Nej, sir.
Det er Smith. Vi gennemsøger hele teatret fra tag til kælder.
De hørte miss Inwood. Nu har De ikke noget på Cooper.
Ikke andet end mord. Han myrdede Charlottes mand. Han har myrdet før.
- Hvad mener De? - Sidste gang slap han, men ikke nu.
- Eve... - Hun er i stor fare.
Hun har tilstået. Bortset fra, at hun sagde, du slog ham ihjel.
Alle kunne se, at hun løj. Men hvorfor arresterede Smith dig?
Nogen sagde, at politiet var på vej. De fangede mig ved gadedøren.
Mærkeligt, at de ville have mig ud på gaden.
Smith ville nok ikke have mig pågrebet i dit hjem.
- Det havde været pinligt for dig. - De leder ikke efter os her.
Om lidt kan vi løbe ud gennem nødudgangen.
Eve! Eve, hvor du end er, så kom væk fra ham.
Kom væk fra ham. Han er farlig. Han er morder.
Eve?
Du havde ret. Charlotte talte sandt.
Men hun fortalte ikke, at hun drev mig til at gøre det.
Hun bildte mig ind, at hun var vild med mig.
Jeg skulle dræbe hendes mand og bane vejen for Freddie Williams.
Det kan jeg se nu. Hun vidste, hvordan jeg var.
Hun ved, jeg ikke kan styre mit raseri.
- Jeg fortalte om mit første mord. - Du ved ikke, hvad du selv siger.
Jeg har aldrig kunnet styre mig, selv ikke da jeg var barn.
Jeg var heldig sidste gang. Det lille fæ truede mig med en pistol.
Du ved ikke, hvordan det er at have det hængende over sig.
Eve, jeg var ked af at fortælle dig den falske historie i bilen, -
- men der var ikke andet at gøre.
Charlotte tog hen til mig, efter at jeg myrdede hendes mand.
Hendes kjole var lidt plettet, så jeg kom med en ren.
Da hun var gået, lavede jeg en stor plet for at få dig til at tro på mig.
Jeg fortæller dig sandheden nu.
Jonathan...
Jeg er utrolig ked af det. Det er jeg virkelig.
Nej, du er ikke. Slet ikke. Du er ligeglad med, hvad der sker med mig.
Jonathan...
Du kan overgive dig. Så tager de sig af dig.
Du kunne ikke gøre alle de ting, medmindre du...
Medmindre...
De kan ikke gøre noget ved en mand, der er syg. Og det må du være.
Nej. De hænger mig. Og Charlotte med, fordi hun planlagde det.
De har aldrig tilgivet mig, at jeg slap den første gang.
Jeg er ikke syg. Ingen kan bevise, at jeg er det, medmindre...
Medmindre jeg gør det for tredje gang... helt uden grund.
Det ville være et klart bevis på sindssyge. Ikke sandt?
Ikke sandt?
Jonathan, jeg kan ikke høre noget nu.
Jeg tror godt, vi kan gå.
Vi går ud gennem orkestergraven, og så tager vi ud til min fars båd.
Kom.
Her er han!
Se! Nede i orkestergraven!
Matthews, hurtigt! I orkestergraven!
- De har ham! - Hvor?
De har fundet ham.
- Han var her alligevel. - Hent Smith!
- Han var inde på kontoret. - Sænk jerntæppet!
Pas på! Få hovedet væk!
- Kør tæppet op. - Lad være at røre ved noget.
Mellish, du må hellere ringe til fotografen.
Find ud af, om Byard er kommet. Fortæl ham, hvad der er sket.